Godina 1988. Rat u Avganistanu traje već 9 godina.
Krasnojarsk, Sibir, 1988, dan 1.
Ne plači, molim te.
Dve godine. To su samo dve godine.
Vorobjov! -Ja!
Čugajnov! -Ja!
Dobro, idi.
Je li tu Rjabakon? -Evo ga! Ovde je.
Neprijatelj neće proći!
Mama!
Pa... Vreme je da se oprostimo.
Ovo je za tebe.
Braćo, granica je zaključana, ključ je u džepu.
Hajde! Hajde! Brže!
Stvari na sto! Brže!
Torbe ovamo! Pivo, votka i slično – na sto!
Je li ti to devojka? Jesi li je kresnuo bar jednom?
Šta? Nije ti dala?
Daće. Ne brini se, sve će biti dobro.
Ovde ima mnogo finih momaka. Oni će se pobrinuti za to.
Šta je ovo? - Boje.
A šta ćeš tamo da crtaš, vojniče? Točkove tenka?
Jesi li poneo i štafelaj, umetniče?
Đokonda!
Sledeći!
Misliš da će te čekati? Ima da se kreše u dve rupe dok joj pišeš ljubavna pisma.
Šta hoćeš od mene? Šta sam ti uradio?
O, pa ti govoriš! Pa, hoćeš da me udariš u facu? Čik!
Hajde, seronjo.
Opušteno, sine. Ima da napravim vojnika od tebe.
Znaš li prvo pravilo u vojsci? Vojnik je dužan da čvrsto
podnosi iskušenja i teškoće vojničkog života.
Nego, što nosiš odelo? Ideš u vojsku kao za praznik?
Nemam ništa drugo.
Hajde da se menjamo. Daću ti moje, plus cigarete.
Tebi je svejedno, zar ne? Treba mi za izlazak u grad, disko, devojke,
razumeš već.
Da... nije ti loše ovde.
Nego šta! Kao lep san iz kog ne želiš da se budiš.
Pa, dogovorili smo se?
Naravno. - Svaka čast.
Skini čaršav. - Naravno.
Lepi san, kažeš? - Da.
Stani, budelo!
Stanite, kad kažem!
Opušteno, sine.
Šta ti ono reče o iskušenjima i teškoćama, a?
Pusti me, pusti me.
Sećaš se? Sećaš li se?
Sećaš se?
Sam dovrši šišanje.
Momci, je li ovo šesta komanda?
A kud si ti pošao?! Odjebi, Rambo!
Smiri se, Čugun. - Šta je?
Ništa. Kako se zoveš?
Volođa Vorobjov.
Ljutajev Oleg, skraćeno Ljuti.
Ovo je Ruslan, "Đokonda".
Stas, Serji.
Zdravo.
Volođa.
Rjaba, Čugun... to je sve.
Mrdni se, zemljak.
Sedi... Vrabac.
Nastavi, Rjaba.
Ukratko, probudim se ujutru...
puca mi glava...
Jedva otvorim oči, pogledam... Kakva je ovo kuća?
Otkud ja ovde?
Pred mene sedi devojka.
Smeši se.
Gola!
Opaaa!
A njen tata stoji iznad mene k'o nad grobom.
Kaže, ortak, zeznuo si stvar. Ćerka još nema 18 godina. Biraj:
Il' se ženi, il' u miliciju.
A drolja pokrila sise ćebetom i pravi se naivna,
kao da ništa nije bilo.
A ružna je.... k'o buldog.
Ali ja rekoh ne, batice.
Radije bih legao pod tenk,
nego s njom. Skočim na noge i počnem da bežim,
sve u nadi da ću ja pre stići ovde, nego on u miliciju.
A ja sam se juče oženio.
Svadba i ispraćaj odjednom.
Šta? Čestitam!
Lepotane!
E pa, reče ona, sad sam ti žena, hajdemo odmah u krevet.
Ali nisam ja lud. Ja u vojsku na 2 godine, a ona će da se provodi.
Celu noć se drala. Zašto je nisam ni pipnuo?
Ali, rekoh, kad se vratim, ima da te proverim,
i ako nisi nevina – ubiću te, kučko.
Tako sam je ostavio.
To je on! Onaj tamo! U odelu!
Š'a ti je, kretenu? Na koga upireš prstom?
Tišina, tišina, smirite se.
Ima sam da te ošišam! Ovo je jednica za Avganistan, glupane.
Dođi, kurvo!
Fergana, Uzbekistan, dan 3.
Je li, odakle si?
Iz Groznog. - Odakle?
Iz Groznog.
Iz Groznog... Ti ćeš biti Pinoče.
Šta? - Pinoče.
A što Pinoče?
Nemam pojma. Što da ne?
Po nas dolazi?
Kakva faca!
Odakle ste, klovnovi?
Iz Sibira, druže komandire.
Ja sam stariji vodnik Digalo.
Molim?
Jesi li gluv? Diži se!
Ustaj brže! Postroj se, brzo!
Namesti kapu!
Ravnajs’! Mirno!
Mislim da ovde nema slepih. Ovo brdo je naše.
Iza njega je Avganistan.
Da ne biste tamo poginuli već prvog dana,
držaću vam obuku 3 meseca, 24 časa dnevno.
Počinjemo odmah. Ima li pitanja?
Nema pitanja.
Na de-sno!
Za mnom u kasarnu.
Trčećim korakom...
Na moju komandu, pustite korak.
Napred!
Ime? - Vojnik Rjabokon.
Ime? - Vojnik Čugajnov.
Opasač ne služi da ti drži jaja, vojniče.
Ime? - Vojnik Begbulatov.
Im... - Vojnik Stasenko.
Vojnik Petrovski.
Ti beše slikar. - Da, druže stariji vodniče.
Šta ćeš ti ovde, sine?
Trebalo je da ostaneš u civilstvu.
Da slikaš gole žene ili cveće u žardinjeri.
Vidite, druže vodniče, prema doktoru Frojdu,
Umetničko delo je sublimacija podsvesnih instinkta čoveka,
uključujući instinkt za nasilje. Ali vi se s tim možda ne slažete,
jer sovjetska nauka ne priznaje buržoasko učenje doktora Frojda.
Pametno.
Izvinite, druže vodniče. Ispraviću se... uz vašu pomoć.
Pravilo broj 1:
Specijalci moraju uvek biti spremni na iznenadni napad.
Vrlo dobro. Ime?
Vojnik Ljutajev.
Pravilo broj 2:
Od vodnika je pametniji samo stariji vodnik.
Zaboravite šta ste bili i šta ste znali u civilstvu.
Zapamtite, klovnovi:
Ovde nema ni dobrih ni loših...
ni pametnih, ni glupih. Ni umetnika. Vi niste ništa.
Niste čak ni ljudi. Ovde ste - govna.
Ja ću od vas napraviti ljude. Ovim rukama.
Jasno?
Jasno!
Nisam čuo. - Jasno!
Glasnije! - Jasno!!!
Uzmite ranac, napunite ga.
Druže vodniče, prvo odeljenje trči sa lakim ranicima.
Devojka se vodi u grmlje sa lakim rancem.
Ovde, što više municije nosiš, veće su šanse da preživiš.
Zadatak: pobediti protivnika,
zauzeti vis, utvrditi položaj i izvestiti me o svemu.
Druže stariji vodniče, drugo odeljenje je spremno
za izvršenje zadatka.
Mirno!
Trkom napred!
Zadatak nije ispunjen.
Svi ste leševi. Ti, ti i ti.
Pošiljka 200 u "crnoj lali".
Vi ste govna u metalnom sanduku.
Kolona koja bi prošla ovuda
naišla bi na zasedu.
Znaš li šta može da učini jedan mitraljez
tamo gore, na visu?
A? Znate li?
Ustajte, mrtvaci! Šlemove na glavu! Trkom dole!
Rekao sam trkom! Trkom!
Kad ćemo više u Avganistan?
Vrabac! - Šta je?
Umoran sam, pridrži mi kitu da pišam.
Nemoj, umoriće se.
Pogledaj. Snežana!
Hej! Dođi ovamo!
Snežana!
Dođi ovamo, ovamo!
Snežana, dođi ovamo! Dođi ovamo! Ne boj se!
Dođavola, ostaće mi dignut do sutra! - A ko je ona?
Jesi li ti od juče? To je Snežana, bolničarkina ćerka.
Kresalo ju je pola Avganistana.
Napaljena je, kažu. Kresaće ona tebe, ne ti nju.
To je u stvari bolest. Kako se ono zove?
Ma, batali, školarac.
Rjaba, možeš li da središ s njom? - Nema potrebe.
Ona je kao "kalašnjikov", nikad ne zakaže: grabi i kokaj.
Kako ćeš je provesti pored dva stražara?
Ne, momci, mislim da je to glupo.
Prethodna klasa ide u prekomandu za koji dan.
A naša ostaje još tri meseca. Ako nas uhvate - to je kraj.
Čuj, Ljuti, zar bi ti spavao s njom posle 40 ljudi?
Ne.
Ni ja. Pre bih umro nego što bih jeo iz kante za đubre.
Je li? A ja sam jeo. Ja sam jeo.
Jesi li ikad bio tako gladan da nisi mogao da zaspiš?
Onda začepi gubicu!
Za ručak smo imali tri kašike "tutkala".
Kad bismo to pojeli, bazali smo po gradu
i gledali kako ti i tvoja riba sedite u restoranu,
sve u nadi da ćemo dobiti ono što ostane od vas! Razmeš?
A bio sam s devojkama istim kao ova, druge nisam mogao da imam, seronjo!
Momci, prestanite.
Ćut', žutokljunac! Okušaj se sa ženom, pa onda pričaj.
Smiri se.
Kako da se smirim? Neka ne vređa nju,
pa neću ni ja njegovu. Iz kante za đubre...
Ona je možda bolja nego sve vaše bogataške drolje.
Još jednu reč i nahraniću te govnima, kapiraš?
Šta je sovjetski specijalac?
Sovjetski specijalac je
slava, snaga i ponos oružanih snaga!
Šta je sovjetski specijalac?
Sovjetski specijalac je garancija bezbednosti vojske i naroda!
A šta ste vi?
Mi smo bruka celog puka i vas lično!
Slušaj...
Slušaj, on je lud.
Ma ne. Nije. Samo jedno ne kapiram.
Zašto je prvo odeljenje uvek ispred nas?
Trče s praznim rancem i imaju sat vremena puš-pauze
dok mi jedemo govna.
Nismo ništa skrivili.
Trebalo bi da se menjamo: jednom oni, jednom mi.
Da, ali njihov vodnik je normalan,
a naš Digalo je lud.
Grebe se za čin, peder.
Ne, bio je teško ranjen. U glavu.
Svi su mu ljudi poginuli u Avganistanu,
samo je on preživeo.
Prekomandovali su ga ovde,
a on stalno piše ministru i traži da ga vrate na front.
Ali, pošto je ranjen u glavu, ne daju mu.
Zato se iživljava na nama. U govnima smo, ljudi.
Ustaj, vojsko!
Oblači uniformu,
pa na postrojavanje!
Šta se vučete k'o trudnice?! Deset...
Šta se čeka?
Niste vojnici, nego trudne bubašvabe!
Šta je, žene, teško vam je?
Smeta vam suknja? Kakav je ovo red?
Lezi!
Brže, pomozite distrofičarima!
Ustaj, vojsko!
Šta je bilo, vojniče?
Vratite se, klovnovi! Deset...
Pokupite Čugajnova!
Trkom! Petnaest...
Napred!
Lezi! Niže, niže!
Zadnjicu niže! Ustaj, vojsko!
Niže, niže glavu! Deset...
Podigni glavu i daješ je snajperu na poklon,
a tvoja majka dobija posmrtnicu!
Brže, rekoh!
Brže! 15...
Lezi!
Na levo krug!
Ovo je prekršaj, vojniče, posle obuke dođi kod mene.
Diži se!
Ne zaostaj! Brže!
Podigni oružje!
Brže!
Drugi vod, nazad! Trkom nazad!
Ljutajev, Rjabokon, ponesite vojnika!
Zapamtite, nikad ne ostavljajte svog druga.
Napred! Napred, rekao sam!
Deset minuta voljno!
Na, drži...
budalo.
Je li, Vrabac, treba li svaki put da te nosim?
Malo mi je mog tereta.
Ma, ubij me, hajde, ubij me!
Nosi se.
Ne mogu više! Ne mogu!
Ako ne možeš, istupi sutra na svečanom zboru i kaži pred svima.
Naravno da ću da kažem! Pa šta?! Prezirete me?!
Baš me briga, pljujem na sve vas.
A tamo te Olja čeka, ne može više da čeka.
I ja sutra odustajem, momci.
Majka mi je poslala pismo...
Još odavno. Bolesna je.
Ako poginem, ona neće imati nikoga.
Nisam hteo prvi da odustanem, kao poslednji šupak.
Dobro, momci, hoće li još neko?
Čuo sam od prethodne smene...
U Avganistanu si nedelju dana na borbenom položaju, a dve u logoru.
A ovde će te Digalo, pre nego što i vidiš rat...
srediti.
Šta pričaš, Rjaba?
Vrabac, dogovorili smo se?
Idemo zajedno, zar ne?
Ravnajs’! Mirno! Pozdrav!
Druže pukovniče,
Puk je postrojen po vašem naređenju.
Drugovi specijalci, zdravo! - Zdravo, druže pukovniče!
Na mestu voljno!
Svi ste se vi dobrovoljno
odlučili da služite u Avganistanu. Dužan sam da vas pitam:
Da li se neko od vas predomislio?
Neću pitati zašto,
naprosto ćete nastaviti službu u drugoj jedinici, u zemlji.
Ko neće da ide u Avganistan?
Hvala vam na službi! - Služim Sovjetskom Savezu!
Jače radi! Jače radi!
To nije devojka nego gvozdeni nož!
Žustrije! Ubij!
Ubij! Ne praštaj! Ne plaši se, ubij!
Imaš samo jedan udarac da spaseš život!
Lomi rebra, čupaj creva!
Sredi ga!
Daj mi to, sine! Ovako, vidi!
Ovako! Pravo, ubij!
Uzmi, vojniče, ubij ga!
Ubij!
Vorobjov! - Ja!
Ovamo! - Razumem!
Stasenko! Ovamo!
Ostavi oružje, skini ranac! Brže!
Vojnici! Odložite opremu!
Udari ga, u glavu, pesnicom!
Ideš u rat, sine, hajde!
Tako miluješ svoju žensku!
Ud'ri ga, u glavu!
Puni kontakt! Obojica! Brže! Počinji!
Udari ga prvi, Vrabac!
Da, tako je!
Hajde, Vrabac! Dobar si!
Ne beži, ne plaši se!
Hajde, Vrabac, nije strašno! Udari prvi!
Ustaj! Hajde!
Hajde, Vrabac, udari ga!
Hajde, ustaj! Tako je, Vrabac, dokusuri ga!
Ustaj, Vrabac, ustaj! Ustaj, vojniče!
Dokrajči ga, Stas!
Diži se! Kad on padne, moraš da ga dokrajčiš!
Samo ako je mrtav, neće ti pucati u leđa!
Izvini, Vrabac, oprosti mi. - Dobar si bio, ptico.
Da nastavimo.
Izgleda kao komad plastelina.
Evo vam da vidite.
Dodirnite, pipnite. Vidite kako je mekan.
Može mu se dati bilo koji oblik,
pa i bezazlene dečje igračke, kakvu je svako od nas
imao kod kuće: veverice, zečići...
Ali, u stvari, u rukama držite moćno, efikasno oružje:
Plastično eksplozivno sredstvo.
Stas! - Plastid.
On ima svoju hemijsku formulu, ali nije potrebno da je znate.
Plastid je nezamenljiv.
On je neophodan deo naoružanja svakog specijalca.
Pitate se zašto?
Prvo: u neaktivnom stanju je
potpuno bezopasan, lako se čuva i uvek je pristupačan.
Što bi se reklo, uvek pri ruci.
Ali u ratu, on je veoma efikasan,
i ima ogromnu rušilačku snagu.
Da biste radili s njim, morate steći iskustvo.
Primena: vojniče...
Postoje dva prosta vojnička pravila.
Prvo: što ga više stegneš, više će da pukne!
Drugo pravilo: ne stavljaj ga bilo gde!
On neće da deluje sam od sebe.
Da bi eksplodirao, treba mu... šta? - Detonator.
Tačno.
Treba staviti detonator.
Ime, vojniče? - Vojnik Petrovski.
Ovo je prekršaj, vojniče. Javićete se svom komandiru.
Druže stariji vodniče, vojnik Petrovski. - Priđi.
Dobro izvajano, realistički.
Umeš li da slikaš? - Studirao sam slikarstvo.
Portret. Veliki. - Mogu.
Ovo ovde... piše mi devojka.
Upoznali smo se pre rata.
Traži moju fotografiju. Zar ovakvu sliku da joj šaljem?
Možeš li... bez ovoga... da me ulepšaš?
Mogu, samo to ne može brzo, nekoliko dana.
Naravno, neću ići da me vidi posle rata.
Dopisivaćemo se do tada.
Pažnja!
Kreni!
Traktoristi...
Evo ti, na!
Vidite!
Upišao se!
Smejte se vi, ali ja spavam ispod Vrapca.
Šta je, ptico, treba li da spavam s kišobranom?
Šta je bilo, vojniče, Nešto si video?
Ništa, druže vodniče.
A ti? - Nisam, druže vodniče.
Kažite šta je smešno! Hoću i ja da se smejem s vama!
Mogu bale da vam cure! Možete zvati mamu!
Usrati se u gaće! Ali zadatak morate izvršiti!
Umri, ali izvrši. A on je izvršio!
Na levo krug! Napred marš!
Osnovno znanje potrebno za komunikaciju sa meštanima
možete steći odavde.
Ali,
glavno što treba da znate kada pređete granicu jeste
da se nalazite u islamskoj državi.
Islam nije samo druga religija.
To je drukčiji svet koji ima sopstvene zakone,
drukčije shvatanje života i smrti.
Pravoverni musliman ne boji se da umre u borbi s nevernima, to jest s nama.
Kad pogine, ide pravo u raj, gde ima sve što mu u životu fali:
vodu, plodove iz bašte, lepe devojke - u izobilju.
Kako muslimani postupaju sa ženama, posebna je priča.
Glavna svetinja za muslimana je njegov dom, "haram".
Odatle potiče reč "harem".
Drugo značenje te reči je "ne ulazi", "zabranjeno".
Gledati muslimansku ženu je "haram".
Sve u vezi sa seksualnim odnosom je "haram".
"Haram" je pokazivati muslimanu nepristojne gestove
na koje ste vi navikli.
Zbog toga se može dobiti metak čak i od običnog seljaka.
S druge strane, musliman nikad neće isprljati kuću krvlju.
Čim uđete u njihovo selo, vi ste njihovi gosti.
Ubiti gosta, pa i nevernika, predstavlja "haram".
Dakle, ovo morate zapamtiti:
dok god ste u selu, bezbedni ste.
Ali čim kročite van granica sela,
isti čovek s kojim ste pre pet minuta pili čaj
može vam pucati u leđa.
Jer, veliki je podvig ubiti nevernika.
To je stepenik ka raju.
Ovo pričam zbog vas, vojniče.
Ah...
I tako... Avganistan je višenacionalna država.
Tu živi preko 20 naroda: Tadžici, Turkmeni, Uzbeci...
Duž granice sa Pakistanom Puštuni, na zapadu Hazari i "Mongoloidi",
savremeni potomci starih Mongola.
Reč "hazar" znači "hiljadu" na turskim jezicima.
Ovo vas ne zanima, vojniče?
Druže kapetane, zar je važno u koga pucamo?
Tokom cele istorije,
niko i nikad nije pobedio Avganistan.
Niko i nikad.
Vod, mirno!
Šta mi radimo u Avganistanu?
Ispunjavamo našu međunarodnu obavezu da pomognemo bratskom
afganskom narodu da se odupre imperijalističkoj agresiji!
Pali!
Vojnik Rjabokon, gotovo! - Vojnik Čugajnov, gotovo!
Prenisko. Prejako povlačiš obarač.
Grupisano, ali previsoko. Diši ravnomernije.
Dobro.
Jesi li ranije gađao?
Nikad, vodniče. Takva mi je profesija, razvija oči.
Donesi snajper! - Razumem!
Daj mu.
Vojniče Vorobjov! - Ja!
Dođi bez oružja! - Razumem!
Drži. Stavi na nosač. - Razumem! - Trkom!
Oh, divno, Đokonda! Super!
Čuj, Đokonda, pošteno kaži, što si došao u Avganistan?
Mogao si da odeš u štab i da crtaš. Čak su te i zvali.
Nećeš razumeti. - A ti uprosti.
Da uprostim?
Vidiš onaj tenk?
Lep je, zar ne? Takva snaga!
I ništa suvišno, ni jedna linija.
Oružje je najlepše što je čovek napravio tokom cele istorije.
Pa?
Jedan umetnik po imenu Mikelanđelo živeo je u epohi renesanse.
Jednom su ga pitali kako on vaja svoje skulpture.
Odgovorio je - prosto, uzmem kamen i skinem sve suvišno.
Razumeš? Lepota je kada nema ničeg suvišnog.
Nikakve ljušture.
U ratu, postoje samo život...
i smrt, ništa suvišno.
Rat je lep.
Čuj, Đokonda, ja te ne razumem.
Jesi li prirodno lud ili je to od straha?
Šta je tu lepo? Kad ti gusenica spljeska stomak, a?
Misliš da je ovo dečja igra?
Rekao sam da nećeš razumeti. - Ma, ćuti, budalo.
Momci, pošta!
Stasenko. - Ja, ja! - Koji je danas dan?
Sreda, treći!
Vorobjov. - Ja!
Ljutajev. Suvorov. - Ja!
Rjabokon.
To je sve. - Kako sve?
Drugarice su me zvale u diskoteku,
ali neću da idem bez tebe jer te volim!
Daj mi to! - Ali večeras sam našla dva fina momka...
Promangupirao si se, pederu!
Ustaj, vojniče!
Mirno! Kakvi ste vi to vojnici!
Vas dvojica kod mene.
Bravo!
Svaka čast, bravo!
Na desno ravnaj's! Mirno!
Na levo krug! Napred marš!
Momci, slušajte pažljivo! Idemo zbijeno, ne širite se.
Tamo na vrhu, Vrabac, Stas i Rjaba, hvatajte ih za noge pa ih oborite.
Ako treba i grizite. Jasno? Pinoče, Čugun, Đokonda, sa mnom.
To je sve momci, idemo! Napreeed!
Zbij se, zbij se!
Uraaaa!
Ustaj, vojsko! Ustaj, rekao sam!
Izlazi! Lezi! Svi na pod!
Puzi, naređujem!
Brzo! Svi! Šta!?
Šta si rekao? Ne razumem!
Ustaj! Svi ustajte!
Ne razumem što je neko rekao.
Ko je rekao? Ko?
Ko je rekao? - Ne znam.
Ko?
Jesi li ti?
Ko je rekao?
Dolazi, ti! Hoćeš li da mi kažeš?
Govori! Govori šta znaš! Samo za moje uši!
Šapni mi, oprostiću ti.
Hajde svi! Hajde, sam sam!
Hajde, samo ti i ja! Niko neće znati!
Ima li ovde nekog normalnog?
Ili sve đubrad?
Ružno je sanjao?
Aha! Možda je nešto sanjao.
Kao da mu je pozlilo.
Čekaj! Danas su pričali u štabu. Ponovo je podneo molbu.
Tražio je da ide u Avganistan s nama.
Odbili su ga.
Stoj! Ko ide?
Šta izvodiš? To smo mi. Budi miran!
Brzo, brzo! Tiho, tiho!
Drži ovo.
Je l' ostao još koji džoint?
Pssst!
Uuu! Ona opet peva!
Kakva ženska! Svršava kao mašinka!
Momci, da li će nas Digalo tražiti?
Neće! - Zašto?
Zato.
Ljuti! Pitam se iz kog je kalibra pucao!
Ima li još malo? - Uzmi.
Tako sam je kresao, da mi se neće dizati sledećih godinu i po!
Hajde da duvamo još malo. - Ah, Vrabac, ptico!
Znaš kako smo nekad duvali u domu?
Po ciganski. Jedan džoint za sve. Hoćeš da probaš?
Pokaži mi.
Vidi šta rade!
Momci, super ste, sve vas volim!
Preterao je! Ne moj da mu daješ više.
Inače ćemo morati opet da ga nosimo.
Idem ja.
Kaži, jesi li muško?
Ne, stvarno, kaži, jesi li muško ili ne?
Nemoj, Oleg. - Što?
Imam devojku, Olju, znaš za nju.
Ah, Olja...
Samo ti voli tvoju Olju, svi imamo svoju Olju.
I ja, i svi imamo. Ali, seti se što smo ovde.
Sad si postao pravi muškarac, i ostao ti je još jedan test.
Moraš, ptico, moraš!
Uskoro idemo, ovo ti je poslednja šansa.
Ne možeš nevin u rat, rat je za muškarce, razumeš?
Hajde, Vrabac, hajde, navali!
Možda me ona neće hteti.
Jesi li lud?! Ti joj se najviše sviđaš!
Zezate me.
Kunem se, pitaj ljude, ne zezam te.
Hajde, hajde!
Mnogo puta te je videla u logoru,
ali ti nisi obraćao pažnju, što ju je povredilo.
Ne, ne mogu ja to pre svih vas.
Cugnite vi malo, odmah se vraćam.
Ti si pa nešto posebno?
Bolji od nas drugih, ne shvatam?
Umukni, objasniću ti kasnije.
Treba li ti pomoć, Vrabac? Da ti pridržavam noge?
Vrabac, polazi!
U boj! Sablju na gotovs!
Ako se ne vratim, kažite da sam hrabro pao.
Vojsko, napred!
Stas! - Molim? - Što si tužan?
Setio sam se kuće. Daj malo.
Pomalo je strašno, je li, momci?
Pošteno rečeno, bez foliranja,
strašno.
Ne toliko smrt...
Ne. Ako se desi brzo, nije tako strašno.
Najgore je ako ostaneš sakat.
Kad sam bio u bolnici u Taškentu, video sam vojnike,
celo jedno odeljenje,
gde je čovek zauzimao samo pola kreveta.
Upoznao sam jednog koji je došao sa fronta.
Čitav je, samo mu je geler pocepao bešiku.
Iz stomaka mu ide cevčica do vrećice vezane za nogu.
Zvali su ga "gajde"...
Šta je s tvojim Vrapcem? Je li zaspao, ili čita knjige?
Sačekaj, idem da vidim.
Životinje! Je l' razumete, životinje!
Vi ste kao životinje, nije vam važno s kim i gde!
Ja ne mogu tako, ne mogu! Životinje!
A hteo sam da mu učinim...
U šta gledaš?
Jesu li ti ikad rekli koliko si lepa?
Zaljubio si se? Uzmi me za ženu, a oni nek nas posećuju.
Mora da znaš koliko si lepa.
Jesi li ti lud?
Umetnik.
Afrodita... koja izlazi iz mora.
Afrodita!
Afrodita koja izlazi iz mora!
Boginja lepote!
More spira sve grehove!
Večna čistota!
Boginja! Nek je svi obožavaju!
Na kolena, budale!
Momci, volim vas!
Zbor!
Druže sta... - Na mestu voljno.
Neka...
Na levo.
U avion, trkom marš!
Bagram, Avganistan, dan 153.
Krasnojarsk!
Ima li nekog iz Krasnojarska?
Krasnojarsk!
Ja!
Odakle si?
Kraza!
Ja sam iz Jeršovke, zemljak!
Sve će biti dobro! Biće dobro!
Naravno!
Ja se vraćam, i ti ćeš!
Uzmi ovu amajliju!
Uzmi!
4 roka, 28 bitaka, i ni ogrebotine!
Nosi je, ne skidaj je, razumeš?
Zemljak, ne skidaj je!
Daj je nekom drugom kad se budeš vraćao! Nosi je!
Razumem!
Kako se zoveš?
Oleg, a ti?
Kolja!
Gledajte, momci!
Komandiru, zdesna!
Nema kočnica!
Umiri ga!
Melkumov! - Ja! - Sitrojlov! - Ja!
Rjabokon! - Ja! - Vonifatijev! - Ja!
Demčenko! - Ja! - Begbulatov! - Ja!
Idete u 4. četu, za mnom.
Zdravo, ljudi!
Čuvaj se!
Zbogom, druže!
Vi ostali - drogiraši, alkosi i seksualni manijaci,
vi ste u 9. četi. Za mnom!
O, stiže sveže meso!
Umrite, gušteri!
Na desno ravnaj's!
Mirno!
Vojnici, dobro došli u slavnu 9. četu!
Ne čujem vas, vojnici!
Dobro došli
u
devetu
četu!
Ura, ura, ura!
Jebi se, Hohol! Idi napolje pa se deri!
Ja sam vodnik Pogrebnjak. Zaboravite sve što ste znali!
Ovde niste ni dobri ni loši! Ovde niste ništa!
Da, braćo, ovo smo već čuli.
Radiću s vama i danju i noću, dok ne postanete pravi vojnici.
Je l' jasno? - Jasno, druže vodniče!
A? - Jasno, druže vodniče!
Nije loše.
Vojnik Čugajnov.
A što je izjeden?
Taj mitraljez je Samilinov. On je herojski poginuo.
Njim je ubio 8 "duhova" i dobio orden.
Ogreban je jer je on poginuo od granate.
Ništa strašno, zalepi to.
Ali cev je kriva, kako ću da pucam?
Ukazana ti je čast, tikvane, to je posebno oružje.
Treba da si ponosan, a ne da se žališ!
Druž... - Vojniče! Potpiši se!
Na levo! Napred marš!
Ko vam je bio komandir?
Stariji vodnik Digalo.
Saška...
Mislio sam da je u penziji. Ovde je spavao.
Celu noć je škripao zubima, nismo mogli da spavamo.
Onda su ga poslali u bolnicu. U Taškent, mislim.
A bio je dobar momak, veseo, mnogo se smejao.
Bolovao je od onog, kako zvaše, je li, medicinar?
Zove se kontuzija.
Mislio sam da ćeš reći nešto pametno, bukvane!
Ma, o'ladi!
Je li Snežana još tamo?
Snežana je tamo.
Je li, slikar,
liči li? - Manje-više.
Neki momak mi je napravio to po sećanju.
Slušaj, Hohol,
Ono đubre Pomidor dao mu je neispravan Samilinov mitraljez.
A novi je verovatno otpisao i prodao.
Šta? Trguje oružjem?
Nekom rat, nekom brat.
Čuo sam da idemo u bitku za dva-tri dana, je li to tačno?
Ne u bitku, ali idemo. Zadatak nam je da zauzmemo brdo iznad puta,
utvrdimo se i štitimo naše konvoje.
I to je sve?
Sve. Šta si ti mislio, da je ovo Staljingrad?
Kolona, kreći!
Monumentalan čovek, izvajao bih ga od bronze!
Kograman. - Šta?
Ko - g ra - man. Tako ga neprijatelji zovu.
To znači "zli džin".
Naš komandant je jedinstven u celom Avganistanu.
Triput je predlagan za heroja SSSR.
Ali svaki put kad se vrati iz bitke prebije nekog od viših oficira.
Ne šalju ga na vojni sud, ali ne dobija unapređenje.
Afanasij, ko su ovi?
To su Zeleni.
Avganistanska armija, naši saveznici.
Nema gore stvari nego sarađivati s njima.
Čim malo zagusti, pobegnu.
Misliš da ti čuvaju krilo, a oni – u pozadini,
tri kilometra iza.
Jednom su nas opkolili zbog tih seronja.
Gde počinje neprijateljska teritorija? - Posle kontrolnog punkta.
Evo ih.
Kažu – Sovjeti su naši prijatelji i braća.
Ali kad padne noć, iskopaju puške
i počinju sa "alah akbar" i tome slično.
Zato, ne žurite da ratujete, rat će doći po vas.
Verovatno ste se već kladili ko će da ubije prvog "duha".
Kladili smo se!
U šta? - U boks "marlbora".
Od mene još jedan.
A ko je bio prvi u vašoj klasi?
Samilin, on je prvi ubio "duha",
a prvi je i otišao, u sanduku... ono što je od njega ostalo.
KARAULA "ANAV", DAN 164. .
KARAULA "ANAV", DAN 164. Evo i njih, divljaka.
KARAULA "ANAV", DAN 164. Pogranični garnizon.
Ostavljamo im zalihe i idemo dalje.
Vodiš psa sa sobom?
Naravno.
A kad poraste?
I onda ću.
Poješćeš ga tada?
Šta sam ja? Korejanac?
Može?
Može. Miran!
Već je prevrelo?
Naravno, jako je sunce. Bolje je nego na Krimu.
Daj mi 5 litara, za momke.
Pa, momci, za dobrodošlicu. - Hajde.
Je li, šta sada nose devojke?
Nije išao kući pola godine.
Suknje i farmerke.
Slušaj, znam da ne nose šlemove. Kaži,
kakvu vrstu suknji, opiši potanko.
Letos su nosile suknjice,
sasvim providne naspram sunca.
Vide im se noge, kao u atlete.
Baš takve?
Ne, duže.
A kroj je komotan, leprša na sve strane.
I povetarac ih pokreće.
A Gorbačov? Slušao sam ga na radiju,
ali ništa ne razumem. Perestrojka i to...
Šta ljudi pričaju?
Šta se ti mešaš? Vidiš da ja razgovaram s ljudima.
Dakle, ona ide, a suknja leprša amo-tamo,
amo-tamo...
Da?
O, da.
Baš tako? - Baš tako.
Kakva zaraza!
Koliko ste već ovde?
Godinu i po.
15 meseci.
Umem i ja da računam, glupi Ukrainče,
Samo jedeš govna, ne daš mi usta da otvorim.
Ja sam glupi Ukrainac?! A ko si pa ti?
Primitivac, juče si iz pećine izašao. Ovde si prvi put video klozet.
Ako me i dalje budeš vređao, ima da te...
Hej, hej, momci! Smirite se!
Hajde da pijemo.
Moskovsko vreme je 22:00, Počinjemo koncert po vašoj želji.
Pa, mašine, 'ajmo na gađanje.
Niže.
Zdravo.
Zdravo, momci.
Šta ima? Idu? - Idu.
Koliko ih ima? Pet... ili šest, ne znam.
Iznad "kornjače", 30 metara levo od "velikog zuba".
Pravo ispod "slona".
Evo ih. Smestite se udobno
oko vaših radio-prijemnika. - Pet ih je.
Ahmed...
Ahmede, jesi li to ti?
Ašete! Salam alejkum, dragi moj!
Ahmede! Još si živ? Ti bezvredni govnojedu,
jebena kurvo što prdež mirišeš!
Ubiću te!
Ašete! Ja ti stomak rasporim, vrat zadavim,
majku ti "jeb", oca ti "jeb" brata, sestru "jeb"!
"Kur" ti još nije izrastao...
Pali...
A sada vaša omiljena melodija grupe AC/DC... Rokaj.
Otišli su.
Koncert je završen, vidimo se sledeći put.
Hajdemo, momci.
Stoj! Stoj! Stoj!
'Ljoša? - Volođa.
Voloda, salam, Voloda.
Ti si Ahmed?
Ahmed, da.
Ja uskoro odem. Ne čekaš mnogo.
Sasvim uskoro.
Ti Taškent? Tata, mama Taškent?
Krasnojarsk, Sibir. - O, hladno.
Ima devojka, Sibir? Voliš?
Kako zove? - Olja, - Olja? Lepa?
Da, vrlo.
Ja takođe ima lepu Fatimu.
Mnogo volim.
Verenica? - Da, verenica.
Susedno selo.
Nevesta, žena, voli.
Voloda.
Ja ide.
Uskoro ide.
Voloda... Voloda...
Ti si pucao? Otkud je došao? Pogledaj!
Ti "duhovi" baš imaju muda da se ovako privuku.
To je Ahmed. - O, Patefone, to je tvoj drugar? - Dosta!
Đubre jedno, da mu bar facu vidim.
Ubio je trojicu naših, smrad.
Čestitam! Udari recku.
Ovo je tvoje, Vrabac.
Zbogom, dragi prijatelju, nećemo se više viđati,
ali uspomena na tebe zauvek će ostati u našim srcima.
Idemo, momci.
Kolona, stoj!
Silazite!
Voz je stigao u stanicu, molimo, ispraznite vagone.
Kamen... - Kamen.
Zauzmite brdo, utvrdite se!
Dođi. - Kamen!
Prva, ovde deveta.
Prva, ovde deveta, na poziciji smo.
Stoj! Dva koraka nazad!
Šta je, ideš k'o s devojkom u parku, ne gledaš pred noge?
Ne vidiš? Tu je mina.
Nagazna mina.
Naša je, "duhovi" takve nemaju.
Mi ih sejmo, mi ih i vadimo.
Staneš li na nju - ode noga.
Nazad svi.
Provincija Host, visina 3234 m, dan 181.
Donesi veliki.
Uzmi taj kamen.
Stavi na gomilu. Hajde, hajde.
Tu, tu ga stavi.
Kretanje zdesna! - Vatra po kanjonu!
To smo mi!
Zdravo, druže kapetane!
Pogledaj.
To je naš Rjaba, - Momci, uzmite ovog vojnika.
Ceo kordon je pobijen, samo je on ostao.
Rjaba...
Prvi!
Prvi, ovde!
Drugi! - Drugi, ovde!
Prvi! - Prvi, ovde!
Drugi! - Drugi, ovde...
Izvini... izvini...
Nisam hteo... - Šta je bilo, Stas?
Košmar?
Ustaj, smradu!
Znaš šta bi bilo? A?
Došli bi ovde, pravo ovde, i poklali vas, 30-toro ljudi,
jednog za drugim, zaklali,
ovako zaklali, Stas, od uva do uva, kao svinje,
zato što si ti zaspao na straži, Stas!
Ovo nije škola, ovo je rat! Ovde se ne dobija kec, ovde se gine!
Vodite ovo govno!
Vorobjov! - Ja! Zameni ga! - Razumem!
Afanasij, Kurbaši, sa mnom.
Provincija Host, visina 3234 m, dan 210.
U vražju mater.
Vrhunski! - Čuj, nacrtaj i meni jednu.
Hajde.
Đokonda! - Oj!
Hohol te zove! - Završiću kad se vratim.
Druže vodniče, vojnik Petrovski javlja se po naređenju.
Vidi ovo: sve je moje.
I na kraju kec.
Pare na sunce, paceru.
Kasniš dva minuta. Doneo si? - Da.
Je l' ti to mene zezaš? - Ne, druže vodniče,
samo to je ostalo. - Znaš li kada stiže sledeći konvoj?
Za dan? Za dva? Možda nedelju dana? Koliko treba da čekam?
Za 2 sata da mi doneseš dve pune kutije, jasno?
Gde da ih nađem? - Zabole me!
Nađi, ukradi, rodi! Ja l' jasno, vojniče? - Jasno.
Idi.
Još jednu? - Hajde, deli.
Stas, imaš li šibice?
Bačar! Bačar!
Stoj!
Kažem, stani, smesta!
Stoj!
Hej, bačar!
Bačar!
Stani!
Šibice! Razumeš, šibice, šibice!
Ja... tebi... ovo.
Ukusno, ukusno, ja, ovo, tebi, ukusno.
Ti, meni, šibice.
Ne smeš!
Haram!
Ne smeš!
Idi, idi!
Dođi ovamo. Što si napustio položaj?
Izigravaš heroja, Pikaso? Tri prekoredna i beži mi s očiju!
Tri prekoredna, druže kapetane. - Odlazi, mater ti tvoju!
Gde si toliko dugo? Zamalo da krenemo na juriš.
Jesi li našao? Vidi ti njega!
Uspeo si. Svaka čast.
Domovina ti ovo neće zaboraviti.
Idu!
Koliko ih je!
"Duhovi"!
Pali!
Spremi se za borbu!
Strela, strela, ovde soko, da li me čuješ? Prijem!
Strela, strela, da li me čuješ? Prijem!
Levo pokrivaj!
Nemojte!
Ne!
Evo ih!
Kurbaši, zbrini kapetana!
Iza stena!
Ne!
Stas, pomozi oko kapetana!
Vrabac, Đokonda, Ljuti, za mnom!
Kurbaši, uhvati ga, idemo! Idemo!
Momci, napred!
Lezi! Na zemlju! Vrabac, lezi!
Idemo!
Dole!
Stani! Stani.
O! Vrabac...
Gde ti je puška? Nađi je.
Idemo, oni su u selu.
Hohol, sredina je tvoja, ja idem desno.
Razumem.
Napred!
Čugun, Kurbaši, dvorište desno.
Stas, Ljuti, dvorište pravo.
Gde je to?
Stas, Stas!
Kuda ste otišli? Kuda...
Prekini! Prekini! Stani! Stani!
Hajde, hajde...
Drž' se, drž' se... boli, boli, naravno da boli...
Hohol, povlačimo se, ariljerija će da gađa!
Gde ćete, gde ste pošli?
Drž' se... Kurbaši! Kurbaši! Ovamo!
Stas je ranjen! Lekar!
Hajde, idemo!
Stas, ne sklapaj oči!
Sve će biti dobro! - Stas, zašto?
Stas!
Ne sklapaj oči, Stas, gledaj me!
Avganistan, dan 237.
Idemo!
Drži!
Vidi šta rade, do đavola!
Dobro, idemo!
Paz' da me ne pogodiš!
Momci, dole!
Kakve budale, a?
Naši pucaju na nas zbog konzervi, nekoliko meseci pre skidanja!
Ti još imaš da guliš koliko traje put u Kinu i nazad!
A ja i Kurbaši idemo uskoro. - Ljudi, nije trebalo...
Nije u redu, oni to možda voze u pogranični garnizon.
Da, da, ti ćeš da me učiš. - Momci, znate li šta je Vrabac?
Kaži im, ptico! - Što bih se stideo?
Završio sam pedagogiju. - Vrabac je učitelj!
Šta je smešno? - Kod nas u školi,
nastavnici su se plašili da dođu na čas. - Koliko je vas muških bilo na faksu?
Trojica. - A ženskih?
Pedeset dve.
I sve si ih kresnuo? Ili se neka izvukla? - Hajde, momci...
Ima on svoju Olju.
Ima da te posetim samo da vidim kakva je ta Olja... čudo prirode.
Čekajte... Kako sam shvatio,
Vrabac će da uči decu ispred table, sa štapom u ruci,
za Đokondu je sve jasno,
Kurbaši će da secka ljude... - Neću, dosta mi je toga.
Učiću za veterinara - konji, ovce...
A ti, Hohol? Šta ćeš da radiš kad se vratiš iz Avganistana?
Piću. - Da, naravno, nedelju i još koji dan, a posle?
Opet ću piti.
A dalje? - I dalje ću piti.
Dok ne zaboravim sve ovo.
Onda ću ustati, umiti se,
i početi novi život. Ako uspem.
Provincija Host, visina 3234 m, dan 267.
Brže, ptico, propustićemo Novu godinu po Krasnojarskom vremenu.
Nema veze, u Vladivostoku su se već ponapijali. - Istina.
Je li, Čugun... - A?
Uželeo si se kompota?
Uželeo sam se. - A gde ti je?
Zaboravio sam. - Ma hajde, hteo si sve sam da pojedeš!
Braćo...
Braćo! - Pinoče!
Pinoče! Pinoče!
Drugari!
Dobro došao! Sedi ovde!
Otkud ti ovde? - Prekomandovan sam kod vas. - Zašto?
Razbio sam jednom tipu zube. Rekao mi je da mljackam k'o svinja.
A kod nas muslimana svinja je prljava životinja, za to se ubija.
Daj da pijem. - Evo žestine!
Hajde.
Da te upoznam.
Afanasij, strašni čovek.
Kurbaši, medicinar.
A ovo je Hohol.
Za nekoga Hohol... a za nekoga drug vodnik.
Ma hajde, to je naš drugar, Digalovac.
Zdravo.
Pa, momci, da sednemo.
Natoči! - Ljudi, počinje Grobačovljev govor. Pojačaj!
Nazdravimo Staroj godini. Za Staru godinu!
Neka sve loše ostane za nama.
Sipaj drugu turu.
Za odmor! - Ura, uraaa!
Ove godine se skidamo, momci!
Sipaj!
Braćo, treća zdravica.
Za naše pale drugove.
Za Samilina. Za Nikitu Balašova. Za Potapa.
Za Rjabu. - Za Ćelavog. Za Kostjana.
Ukratko, za sve one koji nisu više živi.
Za Stasa.
Vojnici! - Napreeed!
Ne spavaj! Bićeš kažnjen!
Momci! "Duhovi"!
Četa, na položaj!
Smesta zovi Sokola, brzo! - Municiju, Čugun!
Nadrljali smo! Oni će da se bore do poslednjeg čoveka!
Samo dođite!
Evo vam!
Ne dajte im da priđu!
Pucaj, pucaj! - Ima li ranjenih? - Kod nas dvojica!
Gde je Đokonda?
Kopilad!
Povlače se, momci! Povlače se! - Mine! Lezite!
Dole!
Soko! Soko!
Gde je kapetan?
Vrabac!
- Ja!
Idi do kapetanove zemunice! Tamo su se ponapijali!
Dajte minobacač!
Na grebenu, među stenama, daljina 150!
Razumem, 150!
Pali!
Odlično, momci, pogodili ste!
Ranjenike ovamo!
Kapetan je poginuo! - Ko je ostao od oficira?
Ima li koga?
Četa, slušaj komandu, na greb...
Alah akbar!
Idu! - Na gotovs!
Dođi ovamo!
Vrabac, Čugun, sredina!
Ne puštajte ih da priđu!
Nema svrhe. Nema nikoga.
Sačuvaj rakete, možda će nam trebati za gađanje.
Naši moraju jednom doći.
Nismo se javljali ceo dan.
Serjoga... - Da.
Zašto koriste samo mašinke?
Izgleda da im je ponestalo minobacača.
Ali imaju dosta "zolja".
Čuvaju ih za konvoj, neće da ih traće na nas.
U međuvremenu...
Hej, Rusi! Živi li ste?
Drži se, još samo malo.
Uskoro će doći naši.
Helikopteri će nas odvesti
a tebe će zbrinuti u Taškentu.
Tamo je lepo, toplo.
Sestre u belim mantilima.
Koliko već sedimo ovde? - 3 sata.
Uskoro će doći.
Svi dole!
Gađaju granatama!
Pali!
Kurbaši! Kurbašija ovamo! Kurbašija ovamo!
Kurbaši!
Alah Akbar!
Dopuzi ovamo, Vrabac!
Dolazi ovamo!
Vrabac, puzi!
Vrabac!
Ima koga živog? - Ja, ovde sam!
Momci, nema "duhova"?
Ovde je čisto! - I ovde ih nema!
Kopilad!
Dosta! Gotovo je! Gotovo! Gotovo!
Nema ih više!
Ima li oficira živih?
Ima li nekog? - Nema!
Slušaj komandu!
Preživeli, prebrojte se! Po odeljenjima!
Prvi!
Drugi!
Treći!
Četvrti!
Peti!
Šesti!
Sedmi!
Skupite preostalu municiju.
Imam dve rakete. - A ja pola magacina.
Dve granate.
Sranje. To nije dosta ni za jedan napad.
Evo ih opet.
Napašće nas. - Najebali smo.
Četa, na gotovs.
Slušaj komandu.
Napred!
Naši!
Druže pukovniče, 9. četa je izvršila zadatak.
Kolona može da prođe.
Kolone neće biti, odlazimo.
Druže pukovniče, sačuvali smo položaj.
Kolona može da prođe.
Čuješ li me, sine? Što vam veza nije radila?
Zašto nije bilo veze? Čuješ li me?
Avganistan, Čaugani, 9. februar 1989
Napuštali smo Avganistan.
Za nas, 9. četu, rat je bio završen.
Tada nismo znali šta će sve biti.
Nismo znali da će, kroz samo dve godine, nestati zemlja za koju smo se borili.
A nošenje ordena nepostojeće države izaći će iz mode.
Nismo znali da će vodnik Digalo ostati u vojsci
i obučavati regrute iz Rusije, negde blizu Tule.
Umreće od šloga godinu dana kasnije, tokom noćnog marša.
Nismo znali da će Snežana, njena majka i mnoge druge ruske porodice
ostati u napuštenom vojnom logoru na avganistanskoj granici, i nestati.
A da ćemo mi sami biti surovo razbacani u novom životu,
i oni s vrha, i oni s dna.
Ništa od toga tada nismo znali.
Nismo znali ni da su nas, u žurbi pri povlačenju velike armije,
naprosto zaboravili na tom zabačenom brdu.
Napuštali smo Avganistan...
9. četa,
mi, mi smo pobedili.
Prema stvarnim događajima koji su se desili 8. januara 1988. godine u provinciji Host na visini 3234 m
Posvećeno mom ocu
Obrada: Žarko NK